Traducerea şi adaptarea:
-==BlackM00N==- (m00nblack@yahoo.com)
Ghost.Whisperer Season 01 Episode 08 On the Wings of a Dove
Numele meu este Melinda Gordon.
Tocmai m-am căsătorit, m-am mutat într-un orăşel şi mi-am deschis un magazin de antichităţi.
Aş putea fi la fel ca tine...
Doar ca de când am fost mică, am ştiut că pot vorbi cu morţii.
"E în regulă, dragă."
"Spirite legate de pământ" le numea bunica mea.
Cei care nu au trecut dincolo încă, pentru că nu şi-au încheiat "afacerile" cu cei vii,
şi vin la mine pentru ajutor.
Pentru a vă spune povestea mea, trebuie să v-o spun pe a lor.
- Hei. - Ohh!
Mulţumesc lui D-zeu că eşti acasă. Nu e genul de film la care să te uiţi singura.
Stai. L-ai mai văzut. Cum mai poate fi înfricoşător?
Nu ştiu. Doar că este. Eşti bine?
O zi dificilă. Acum sunt bine.
Vrei să mă ţii de mână şi să ne uitam împreună?
- Sigur. Intru la duş înainte. - Oh, grăbeşte-te.
Ţi se întâmpla uneori ca totul să ţi se pară ciudat?
Nu intra acolo. Adică, de ce? De ce faci asta?
Ca şi când aş purta perechea de ochelari greşită, sau aşa ceva.
Ceea ce e ciudat, pentru că nu port ochelari.
Oh! Aprinde lumina, târfuliţo.
Ce?
Jim!
Nu, sunt bine. E doar lucrarea mea de ieri probabil am ajuns la rugina în ţevi.
Oh, am uitat să-ţi spun. Îmi pare rău. M-am spălat pe fată... Greţos.
Care e problema?
O să încui uşa. Uită-te la film. Mă întorc imediat.
E mult fum şi are astm.
- Totul e închis. Respiraţie precipitată. - Adu o mască pediatrică şi începem cu albuterol.
Haide. Dă-mi masca.
Ritm cardiac: 140 cu 90
- Vezi arsuri? - Ah-ah
Pulsul scade.
- Jim. Jim! Îi scade pulsul. O pierdem. - Nu o pierdem.
- Haide omule! - Da. Haide. Nu o pierdem. Respiră.
Ok. REspiraţia s-a stabilizat. Îşi revine.
- Eşti sigur că eşti bine? - Sunt bine.
- Ai spus ceva? - Eu? Nu. Mm-mmm
- Am fost la... - Îmi spui... Scuze.
- Continuă. - Nu. Tu. Îţi spun...
Îmi spui întotdeauna când, ştii tu, vezi spirite?
Sau sunt unele pe care nu le pomeneşti?
Uşa numărul 2.
- Nu ştiu cum te descurci cu asta. - Trec în revistă, continui. Aş înnebuni altfel.
E cineva aici, acum?
Nu.
Eşti sigură?
Jim, ce e? Te comporţi ciudat. Te frământă ceva?
Uite, nu ştiu dacă mă influenţează... faptul că sunt cu tine,
Dar în ultimul timp am nişte stări ciudate.
Ce fel de stări?
E ca şi când aş fi urmărit.
Şi când se întâmpla, sunt...
invadat... cu senzaţia asta de frică. Nu ştiu, sau disperare sau aşa ceva.
Parcă aş fi în prezenţa a...
Vorbesc despre faptul că o iau razna.
- De ce, s-a întâmplat ceva deja? - Probabil e pe plan nervos. Sunt bine.
- Mai vrei? - Nu.
Pare atât de diferit.
- Cum diferit? - Distras. Fără chef. Poate a murit atracţia.
Crezi ce spui? Jim e înnebunit după tine. Poţi simţi atracţia de pe... Pluto.
Atunci ce nu e bine?
- Mă scuzaţi, dar asta... Migs? - Alexis.
- Ce faci aici? - Aici trăiesc.
Este incredibil. Vino aici, scumpo. Îmbrăţişează-mă.
- Uh, deci, tu ce faci aici? - Scriu un articol pentru o revistă de turism.
- Eu... Bună. Lexi Fogerty. - Bună.
Eu şi Melinda suntem prietene de o veşnicie. Nu-i aşa, Migs?
Andrea e coproprietara magazinului, împreună cu mine.
Da. Uh, mă bucur de cunoştinţă.
Wow. Am atâtea să-ţi spun, Migs.
Ştiu că am lăsat lucrurile puţin cam aiurea. Dar...
Hei. Ieşim la masă?
Oh, nu pot Alexis. Sunt foarte ocupată acum.
Să-ţi spun. Voi fi aici peste weekend. Aşa că sună-mă, iată numărul.
Pa.
- Uau. Ce-a fost asta? - Ce?
- Ai inghetat-o pe tipa asta. - Nu, nu e adevărat.
Melinda, Eu sunt îngheţata aici
- Am fost cele mai bune prietene, nu mai suntem. - Atâta am înţeles.
- Ce s-a întâmplat? - Ne-am despărţit pur şi simplu.
Oh, hei. Ce te aduce pe aici?
- Îţi aduc micul dejun. - Ce s-a întâmplat?
Nu. Simţeam nevoia să te hrănesc, Ştii, să văd ce mai faci.
Sunt bine. Cred că îmi dau seama ce e.
- Da? - Da
Tatăl meu a murit acu 5 ani. Ştii în această perioadă, întotdeauna mă simt ciudat.
diferenţa este ca în acest an am uitat. Poate că asta mă apasă, fără să îmi dau seama.
- Ce? Ok, deci te simţi mai bine acum? - Da, sigur că da.
- Eşti sigur? - Da. Îţi faci prea multe griji.
Îmi fac atâtea griji câte trebuie. Am plecat la muncă.
- Te iubesc. - Mmm. Şi eu pe tine.
Filmul educaţional va fi rulat la ora 11:30. Tot personalul este rugat să ia parte.
- D-şoară, îmi caut trăsura. Ai văzut-o cumva? - Nu. Îmi pare rău.
Dumnezeule. Piesa de teatru s-a sfârşit de mult. Ce îi voi spune soţiei?
L-am văzut doar pentru o secundă, dar tipul ăsta m-a speriat de moarte.
Şi eu nu mă sperii aşa uşor.
Te rog. Am văzut "The ring" împreună. Ai stat tot filmul sub fotoliu.
Aia a fost ficţiune. Asta e viaţa reală. Am văzut multe fantome. Dar tipul ăsta...
Parcă tot răul din lume iradia din el.
Ugh. Şi crezi că chestia asta s-a ataşat de Jim?
E logic. E fără chef. Nu mănâncă. Aceasta disperare. Nu s-a mai întâmplat asta.
Presupunând că ai dreptate, cum te debarasezi de un spirit malefic?
Nu ştiu. Bunica nu m-a învăţat asta.
- Melinda. Nu mă linişteşti. - Ştii ce? Trebuie să deschidem. Termină tu.
Fiţi pregătiţi să resuscitaţi dacă pacientul nu mai respira sau face stop cardiac.
Dacă este posibil, aduceţi defibrilatorul la locaţia pacientului.
Un medic profesionist trebuie să ştie să evalueze starea pacientului.
Jim. Ajută-mă, fiule. Te rog, Jim! Te rog!
Jim! Ajută-mă, fiule. Te rog. Ajutor.
Jim?
- Jim? - Aici.
Eşti bine? Mi-au spus că ai fost trimis acasă.
L-am văzut pe tata, Mel.
Filmu' asta educativ, prima dată nu a fost el, dar apoi l-am văzut clar.
Strigă la mine să-l ajut. Ce se întâmpla?
Uh...Cred că m-am înşelat.
E un spirit care s-a ataşat de tine, şi, um...
Dar nu ai văzut nici unul.
Nu. Acum nu. Dar am văzut ceva astăzi la secţia de pompieri, ceva ce m-a speriat
Cum arata?
Um, râs în cap, ochi negri, şi acoperit cu tatuaje.
Mel, e pacientul care a murit când s-a răsturnat maşina. Până aia. Îţi aminteşti?
Tipul care mergea s-o ucidă pe soţia sa?
- Ce vrea? - Nu e de mirare că s-a ataşat de tine.
- Tu eşti ultima persoană pe care a văzut-o. - Da vina pe mine? Vrea să se răzbune?
- Nu ştiu. - Cel puţin nu sunt nebun.
Hei, o să descoperim asta, bine?
Mă voi ţine de tine ca lipiciul până ce văd stafia asta iar.
Hei, copii. Totul în regulă?
- Da. Totul e bine. De ce? - Doar aşa...
- Ştii, am venit să repar dulăpiorul. - Oh. Uau. Merci, Jim. Ne înnebuneşte.
Oh, Dumnezeule. Ce s-a întâmplat? Ai fugit aşa repede de aici.
S-a întâmplat ceva cu Jim. Crede că şi-a văzut tatăl mort.
Jim vede stafii?
Nu. Nu. Cred că spiritul, sau ce este, se joacă cu mintea lui.
Groaznic. Ce vei face?
Nu am ce să fac, decât să aştept să întâlnesc fantoma. De aceea a venit şi el.
Nimic.
Vrei să plecăm? Nu vreau să te sperii.
Nu. Sigur că nu. Ce e un...
Spirit rau sau două, între prieteni?
- Hei, de unde au apărut astea? - Nu-i aşa că-s frumoase? De la Lexi.
Chiar încearcă să ajungă la tine. Nu ştiu de ce v-aţi despărţit, dar...
Ok, am minţit. Nu ne-am despărţit în bune condiţii. A fost o ceartă zdravănă.
Oh. Vrei să vorbim despre asta?
Primul an în colegiu.
Lexi a început să spună oamenilor despre abilităţile mele.
Şi înainte să îmi dau seama, am ajuns subiect de mişto.
A fost atât de jenant, încât am renunţat la şcoală.
Oh, Melinda.
Interesant ca... o parte din mine încă vrea să se împace cu Alexis.
Nu. Glumeşti? Nu mai vorbi cu ea niciodată. Niciodată.
- Noutăţi? - Nu.
Credeam că ataşat înseamnă... "ataşat." De ce tot vin şi pleacă?
Se hrănesc cu energia noastră, cu emoţiile. E ca şi când şi-ar reîncărca bateriile.
Apoi sunt liberi să hoinărească un timp.
- Păi, se poate să nu se mai întoarcă? - Nu prea cred.
Mă gândeam că spui asta. Eşti rece. Îmi pare rău.
Oh. Pornesc radiatorul.
Am ars o siguranţă.
Oh, da? Hai înapoi în pat, şi o reparăm maine.
- De ce, iubire? Ţi-e frică? - Nu, nu mi-e frică.
- Voi veni însă cu tine. - E doar siguranţa. Am suprasolicitat circuitul.
Mă întorc imediat.
- O lumânare? - Păstreaz-o.
- Ai ajuns? - Nu încă. Merg în pivniţă.
- Vrei să mă ajuţi? Scoate radiatorul din priză. - Ok.
Te pot vedea. Şi nu mi-e frică. Nu mi-e.
Cine eşti? Şi ce vrei de la soţul meu?
Nu vreau de la el nimic.
Ci de la tine.
De la mine? Ce vrei de la mine?
Am nevoie de ajutor.
Tu ne vezi. Pe noi, sufletele rătăcite.
Simt lucruri foarte întunecate venind dinspre tine.
- Nu te pot ajuta dacă nu înţeleg ce simt. - Am ucis un om.
- Cum te numeşti? - Julian Boriqua.
Nu pretind că sunt un om bun.
- Pe cine ai ucis? - Un om nevinovat.
Tocmai ieşeam de la un jaf, şi încercam să fugim.
Ok. În regula. Nu am vrut să se întâmple asta.
Sunt multe lucruri care nu am vrut să le fac.
Partenerii mei au fost arestaţi, dar eu am fugit.
Ştiam că soţia mea s-a mutat, dar am reuşit să o găsesc.
Mi-am văzut copilul, Joseph, fiul meu pe care nu l-am cunoscut.
Şi am crezut că noi trei, am putea lua totul de la început.
Dar am pierdut de mult iubirea lui Rachel.
Nu voia să-l influenţez pe copil.
Nu ar fi trebuit să fiu surprins când a apărut poliţia în acea noapte.
La închisoare, am început să-mi dau seama de lucruri.
Mi-am distrus viaţa. Am rănit oameni nevinovaţi. Şi oamenii care m-au iubit.
Mi-am promis că atunci când ies, încep totul de la zero.
În ziua eliberării, mi s-a cerut să îndeplinesc o misiune afară. Am refuzat.
Eram hotărât pe un singur lucru... să găsesc iertare şi să încep o viaţă nouă.
Chiar am crezut că pot face asta, că pot să repar lucrurile.
M-am înşelat.
Ajutaţi-ne. Avem nevoie de ajutor aici.
Cred că îl bântui pe soţul meu pentru ca el a fost ultima persoană pe care ai văzut-o.
Nu. E din cauza ta.
E vorba de soţia şi copilul tău? Vrei să-i revezi?
Nu. Rachel nici nu ştie că am murit.
Atunci cum te pot ajuta?
În ziua morţii mele, mergeam să găsesc familia băiatului pe care l-am ucis, să găsesc iertare.
Vreau să fac asta acum... cu tine.
Mă ajuţi?
Nu ştiu dacă pot avea încredere în tine.
- Am auzit că ai vrut să-ţi răneşti soţia. - Nu!!!
Niciodată... niciodată...
Oricine ţi-a spus asta a minţit. Mi-am iubit soţia. N-am vrut niciodată să o rănesc.
Uite... vreau doar... vrei te rog să mă crezi?
Eşti singura mea speranţă.
Hei, iubire, scoate radiatorul ăla.
Trebuie să leg nişte fire... e aici?
Spune-mi ce vrea. Nu, nu. Spune ce vrei!
Îmi pare rău. Nu e un spirit benefic, ok?
- Nu după ceea ce am simţit. - "benefic" nu a fost cuvântul potrivit.
Da omul este foarte nefericit, torturat, şi a avut o viaţă teribilă.
Asta nu înseamnă că nu are o scânteie de bunătate în el.
Iubire, Ştiu că vrei să crezi asta. Dar tipul ăsta vrea să traversăm statul
- Şi să găsim părinţii celui pe care l-a ucis? - Da, şi exact asta vom face.
Cum crezi că o să meargă asta,
Când le vei spune că reprezinţi omul care le-a ucis fiul?
Nu cred că va ieşi bine de fel.
- Dar ăsta nu este un motiv să nu îl cred. - Ştii ce? Eşti la fel de încăpăţânată ca si...
... ca si mine.
Nu mai vreau să fie ataşat tipul ăsta de mine, nici în casa mea.
Îmi pare rău. Ai dreptate.
Nu avem altă soluţie.
Hei. Şi tu eşti un alergător de dimineaţă?
Uh, da. Iubesc perioada asta din zi.
- Când Migs şi cu mine eram în liceu... - Prefer să alerg singura.
- Merci. - Ok, atunci.
Uite, nu vreau să fiu o căţea.
Care însă că sunt una din acele persoane care crede că loialitatea e o virtute.
Uh, e vorba de acel bal mascat, deci.
- Doamne, aş vrea să uite asta. - Nu ştiu nimic despre un bal mascat.
A fost o glumă. Nişte tipi au hotărât să dea o petrecere cu costume.
Şi toţi trebuiau să se îmbrace ca propria lor fantezie.
Cel puţin aşa i-au spus Melindei.
Deci ai umilit-o în faţa prietenilor ei.
I-am păstrat secretul în toată perioada liceului. Am fost unica prietenă la înmormântarea bunicii ei
- I-am ascultat problemele, întotdeauna. - Alexis, asta fac prietenii.
Ce păcat. Prima ocazie să ieşim din oraş şi uite ce facem.
Nu e o ieşire chiar romantică, nu?
- El e aici? - Da. Pare preocupat.
Julian. Ascultă, am vrut să-mi cer scuze...
pentru ce s-a întâmplat în noaptea accidentului tău.
Eram mort deja. Nu îl învinuiesc.
Spune că nu te învinuieşte.
- Merci, Julian. - Lucrurile sunt clare pentru mine, acum.
Totul trebuia să se întâmple aşa, pentru că m-a dus la tine.
Şi deci la salvarea mea.
Spune, cu plăcere.
- Uh, d-nă. Farrell? - Da?
Bună. Mă numesc Melinda Gordon. El este soţul meu Jim.
Nu ne cunoaşteţi, dar de curând am făcut cunoştinţă cu...
Cu cineva care îl cunoştea pe copilul dumneavoastră.
Oh. Îmi pare rău. Cine spuneai că eşti?
Melinda Gordon. Eu...uh...
Soţia mea are un dar.
Uh...şi asta va fi cam greu de explicat. Dar...
Are abilitatea de a vedea şi a vorbi cu morţii.
- Îi poate ajuta. - Stai puţin.
Vreţi să spuneţi că... aveţi legătura cu soţul meu?
De fapt, nu.
Sunt în legătură cu ucigaşul lui.
Oh, Dumnezeule.
Nu avea intenţia să-l ucidă pe fiul d-vs.
- A fost un accident. Nu as fi ucis nociodata... -Spune ca a fost un accident, nu ar...
- Nu contează.
Ştiu că sunt vinovat. Pentru că eu sunt motivul suferinţei lor.
După ce a fost eliberat, a vrut să vină să vă ceară iertare.
- A fost eliberat? De ce nu ne-a spus nimeni? - Nu ştiu. Dar şi-a schimbat modul de gândire
despre cum a trăit. A vrut să-şi reconstruiască viata.
- Dar nu a fost să fie aşa. - De ce?
A fost ucis...
- În noaptea în care venea spre d-vs... - Nu le spune despre problemele mele.
Spune-le că aş da orice...
Să le aduc copilul înapoi.
- Eşti bine? - Da. Sunt bine. Continuă. Spune-le.
- Ar vrea să vă poată readuce copilul. - Ajunge.
- Am o întrebare. - Da.
De ce trebuie să-l ascultăm pe el? De ce nu putem vorbi cu fiul nostru?
Se pare că băiatul d-vs a trecut dincolo usor, fără probleme, care să-l ţină aici.
Julian, pe de altă parte... e torturat de ceea ce a făcut.
Bine.
- Poftim? - Mă bucur că e torturat.
Ştie de câte ori ne-am dorit să fi murit?
Doar ca să curmăm durerea.
A fost un băiat bun, fiul nostru. Lui...
i-a păsat. Voia să ajute oamenii. Avea de gând să construiască lucruri. Să facă ceva deosebit.
Şi criminalul ăsta l-a ucis.
Îl cred când spune că a fost un accident.
Dar avea un pistol încărcat. L-a scos. S-a descărcat şi l-a ucis pe fiul nostru.
Ce accident este asta?
Şi vrea iertare? De la noi?
Niciodată.
- Eşti bine? - Da.
- Cum e durerea de cap? - Mai bine.
- A fost groaznic. - Te-am avertizat.
Îmi pare aşa rău pentru fam. Farrell.
- Nu îmi pot imagina prin ce au trecut. - La ce te aşteptai?
Singurul lor fiu a fost ucis.
Îmi pare rău. Îmi pare rău. Nu ştiu ce să spun. Nu ştiu ce spun.
- El e aici? - Nu.
Parcă aş fi infectat cu... el. De ce îmi face asta?
Pentru ca energia lui e foarte puternică.
Dar nu cred că Julian e un om rău, Jim.
Cel puţin, acum nu mai e.
Aş fi vrut ca Farrell-sii să-l poată auzi vorbind.
Nu ar fi contat.
Ştiu că mă vezi.
Bună, Alexis.
- Nu mă agreezi, nu-i aşa? - Contează?
Uite, ai avut dreptate. Nu trebuia să spun nimănui despre aptitudinile Melindei.
Era primul an la colegiu. Încercăm cu disperare să mă adaptez. Şi...
Ştii cum e...
Ok, poate că nu ştii cum e. Dar pentru mine aşa a fost.
Ce încerc să spun este ca... Mă întreb dacă poţi stabili o întâlnire între noi două.
Ştiu că nu e uşor să ierţi uneori.
Încearcă doar să vorbeşti cu ea.
- Ce să vă aduc? -Un sandwich cu peste.
Vreţi să comandaţi?
Jim?
-Jim - Nu mi-e foame.
Ei bine, trebuie să mănânci.
Nu mi-e foame.
- Spune-mi ce simţi. - Nu contează.
Ba contează. Te pot ajuta.
Mă simt, atât de singur. Nu contează cu cine sunt.
- Şi simt că parcă întotdeauna va fi aşa. - Astea nu sunt sentimentele tale.
- Ştii asta. Sunt ale lui. - Sunt puternice.
Te iubesc... aşa de mult. Ştii asta?
Păi, atunci gândeşte-te doar la asta.
Ţine-l pe Julian la o distanţă sigură.
Se simte fără speranţă, pentru ca fam. Farrell l-a refuzat. Şi se simte singur pentru ca...
- Trebuie să-i găsim soţia şi copilul. - Nu. Nu putem. Nu putem.
- Nu mai e nici o şansă cu ei - Nu e adevărat.
Poate că dacă soţia lui ar şti că e... mort, îşi va schimba părerea.
Soţia mea mă urăşte,
Am înşelat-o în toate felurile posibile.
- Dar fiul tău? - Mă gândesc la el tot timpu'.
Ştiţi că... nici măcar nu am încercat să-l cunosc.
Nu merita să încercăm?
Mi-am pierdut fiul. Şi nu am dreptul să pretind nimic de la el. Ok?
Julian. Trebuie să mă crezi când spun că nu este fără speranţă.
Am trecut prin asta cu alţii, am văzut cum afectează pierderea celui drag, o persoană.
Dar nu îmi pasă ce spui. Nu e fără speranţă.
Julian, asta e şansa ta, da? Trebuie să profiţi de ea.
Ah, Julian, haide.
Ok.
Oricum s-ar întâmpla, vreau să ştii că respect ceea ce faci.
- Vreau să spun, aceasta chemare... - Jim...
- Şi dacă asta nu va merge bine... - Hei. Va fi bien. Tu vei fi bine.
Uite-o.
Rachel.
Uh... scuză-mă. Rachel, bună.
Numele meu este Melinda Gordon. El e soţul meu Jim. Putem vorbi puţin?
- De unde îmi ştii numele? - De la soţul tău, Julian.
- Ce a făcut nenorocitul acum? - Oh, Nu a făcut nimic...
Doar că am murit.
Ei bine, ah...ştiam că se va întâmpla mai devreme sau mai târziu.
- Cred că s-a întâmplat, mai devreme. - Ţi-am spus că e o idee proastă.
Um, avea nişte lucruri să-i spună.
- Ai fost cu el când a murit? - Nu, dar soţul meu a fost.
E mai complicat. Putem... putem intra?
Joseph? Fiul meu.
A crescut mare.
Doar un minut.
Ok, ok, o clipă. Vrei să spui că vorbeşti cu Julian?
- Cum ar veni... cu stafia lui?
- Da. - Chiar şi eu îi simt prezenţa.
Oh, îi simţi prezenţa? Pun pariu că ai câteva nopţi nedormite.
Uite, l-am părăsit pe Julian de mult. Am o viaţă. Am o slujbă. Îmi cresc copilul.
Mă poate simţi. Ştiu asta.
- Julian spune că îl poţi simţi. - Nu cred în chestiile astea spiritiste.
Credeai. Când am fost la acel clarvăzător în Coney Island.
- Cel care ne-a spus că ne vom căsători. - Cum e cu clarvăzătorul din Coney Island?
- Cine ţi-a spus despre asta? - Julian îmi spune. Cea mai frumoasă zi a sa.
- Erai atât de frumoasă în acea zi. Mai ştii? - Încetează.
- În rochia de vară şi sandale. S-a rupt o sanda?
- A trebuit să te ducă în braţe? - Încetează!
De unde ştii asta? Nu poţi! Nu poţi şti asta!
- Spune-i că o iubesc. - Te iubeşte.
- Spune-i totul. - Şi îi pare rău pentru suferinţa produsă.
- Spune-i că am meritat să mor. - Nu pot spune asta.
Ce să spui? Spune-mi.
Spune că... a meritat să moară, pentru că te-a rănit.
Acum nu mai poate răni pe nimeni.
Şi spune-i că o iert pentru că m-a turnat poliţiei.
- A făcut ceea ce trebuia. - Spune că ai făcut ce trebuie
când l-ai turnat poliţiei.
Nu eu l-am turnat.
Despre asta e vorba? Vrei să admit că eu mi-am "vândut" soţul?
- Nu. Nu. Julian credea... - Nu-mi pasă ce credea. Îţi spun,
Nu eu l-am turnat pe Julian.
Eu am făcut-o.
Joseph, tu ai adus poliţia pe capul tatălui tău?
- De ce? - Pentru că nu voiam să se mai ia de tine.
Nu puteam suporta să mai văd ce îţi face, dar nu am ştiut că va muri.
Am vrut doar să plece pentru o perioadă.
- Joseph... - Nu mă atinge.
Din cauza mea a murit.
Ce se întâmpla?
Uh, Julian rade.
De ce?
Pentru ca fiul meu m-a dat pe mâna poliţiei.
Nu tu, Rachel. Fiul meu. Care îşi proteja mama.
Se bucura că ţi-ai protejat mama. Spune că ai făcut ceea ce trebuie.
- Aş vrea să-l strâng în braţe. - Minţi.
- Nu, nu mint. - Îl vezi? - Da.
Atunci ce are după urechea dreaptă?
- Ce? - În spatele urechii drepte!
Şi-a tatuat ceva acolo, în ziua când m-am născut. Ce e?
Un porumbel alb. Cu aripile deschise.
Ce altceva mai spune?
Vrea să devii bărbatul care încerca el să fie. Să înveţi să ierţi.
- Spune că să fii neiertător... - E ca şi când ai bea otrava.
E ca şi când ai bea otrava şi ai aştepta ca cealaltă persoană să moară.
- Întreab-o pe Rachel dacă a primit scrisorile. - Întreabă de ceva scrisori.
Nu le-am deschis. Am fost supărată pe el.
Încă le mai ai?
Vrea ca amândoi să le citiţi. Vă va ajuta să înţelegeţi.
Uită-te la ei... frumoasa mea soţie şi fiul meu.
Am avut totul. Ştiţi? Şi am aruncat totul.
Îi pare rău că a nesocotit iubirea ta.
Nu ai nesocotit-o, Julian!
Cu toate astea, Dumnezeu mi-e martor când ai intrat în puşcărie, am încercat
Da, la naiba, te-am iubit întotdeauna.
Trebuie să plece acum. Dar nu poate până nu ştie că l-aţi iertat.
Îl iertăm. L-am iertat de mult.
Şi spune-i... că îl iubesc.
Aş vrea să pot face ceva.
Spune-i că este ceva ce poate face.
Mergi la părinţii băiatului acela. Găseşte o cale să te împrieteneşti cu ei. Nu le spune cine eşti.
Ajută-i. Fă-le viaţa mai uşoară.
Fă ceva bun.
Îi voi spune.
Jim?
A plecat?
Mă bucur atât de mult ca Andrea te-a convins să iei masa cu mine.
De fapt Andrea mi-a zis să nu vin.
- Poftim? - Dar a fost un weekend extraordinar, şi...
M-am gândit mult la iertare şi la ceea ce îşi facă oamenii unii altora.
Uau. Mişto, Migs.
Deci, cred că ar fi momentul potrivit să discutăm ce s-a întâmplat atunci.
Oh. Migs, uite... ah. Vreau să spun, să nu ţii manie. Ştii?
- Să ţin manie? - Orice s-ar fi întâmplat atunci.
Eu cred în ceea ce faci tu. De fapt, de asta sunt aici.
- Ce? - Ţi-o aminteşti pe mătuşa mea Ruth?
O scorpie, cu respiraţie urât mirositoare. Locuia la periferia Grand View.
S-a îmbolnăvit vara trecută. Am tras câteva săptămâni grele cu femeia aia.
Şi a promis că îmi lasă un colier de emerald. Adică emerald adevărat, Melinda.
Împodobit cu diamante şi aşa.
Mă rog, a murit. Şi ghici. Nici un colier. Am întors casa pe dos.
Aşa te-am văzut pe tine. M-am gândit...
- Ce? - Um, deodată mă simt mai bine.
Oh. Bun. Bun. Ştii, şi eu la fel.
Pentru că realizez că ceea ce mi-ai făcut nu e nimic în comparaţie cu ce îţi faci ţie zilnic.
Şi, um, îmi dă nişte idei. Ştii?
Uau. Timpul... cum trece timpul. Trebuie să fug.
Um, A fost, uh, distractiv, Lexi. Şi, um, în ce priveşte colierul. Ei bine, eu aş...
Continua să caut.
Traducerea şi adaptarea BlackM00N (m00nblack@yahoo.com)
Resincronizare:DISTEL steloo@gmail.com